Deleuze -- Foucault
-------------------

## Inledning (Wallerstein) ##

[13]{utsaga}Utsagan (*l'enonce*) refererar inte till ett subjekt, som skulle vara dess upphovsman. TVärtom finns det olika platser för ett möjligt subjekt i en utsaga (t ex att tala "i egenskap" av läkare, dåre, kriminell, pedagog etc -- ett och samma subjekt kan mycket väl inta flera av dessa platser, succesivt eller på samma gång). Det finns inget "bakom" utsagan, utan dess rymd vecklas ut runtom den. Detta är kärnan i Foucaults avvisande hermeneutiken -- en sådan disciplin som från utsagan söker sig bakåt mot ett djup i dess subjekt förutsätter med növändighet att det finns utsagor. Det är först när utsagans rymd specificerats med avseende på sina subjekt som den blir till fras (*phrase*) och kan underkastas tolknig. Hermeneutiken är sålunda sekundär i förhållande till utagorna.

[]{topologi}Utsagan är den neutrala inskription som föregår såväl tolkning som formalisering, och som sådan är den arkeologins objekt. Fraserna står mot varandra, genom tolkningen underkastas de en dialektik, påståenden placeras genom formalisering i en hierarkisk ordning och underkastas en topologi[...]

[]{tabell}
Fras		Tolkning	Dialektik	Kontext
Påstående	Formalisering	Typologi	Axiom
Utsaga		Arkeologi	Topologi	Spridning
[]

[15]{}Liksom kategorierna hos Kant bestämmer rum och tid, bestämmer språket hos Foucault det synliga, men utan att ge upphov till någon form av reduktionism[skillnader i förhållande till Kant] Varken det synliga eller sägbara  bildar fasta strukturer som utgör betingelser för all möjlig erfarenhet. betingelserna gäller den reella erfarenheten, vilket innebär att de a prioriska strukturer FOucault analyserar själva är historiskt föränderliga.

[15]{}Språket är en decentrerad mångfald, ljuset är en ström av glimtar, reflexer och perspektiv som oavlåtligt förändras. Det finns ngen vilja eller subjektivitet som skulle kunna förena denna spridning, utan tvärtom avtecknar sig ett "det ges språk" (il y a langage) och ett "det ges ljus" (il y a lumière) bakom de båda elementens till synes enhetliga karaktär. Givandet kan i sig inte ledas tillbaka till en akt eller en konstitution, som till exempel fenomenologin, utan det utgör en ontologisk betingelse.[]

[21]{subjekt}[dietik, sexuella förhållningssätt, bekännelse -- relationen till självet]Innan subjektet är en filosofisk konstruktion har dte alltså redan konstituerats som ett praktiskt förhållande: en praktik eller teknik som böjer och veckar krafter och i sig själv holkar ur ett relativt autonomt inre.
[]{}[]
[]{}[]
[]{}[]
[]{}[]
[]{}[]
[]{}[]
