*Ur Svenska Panoptikons vägvisare (1898)*

*Inledning*

På samma sätt som Darwins ursprungsteori leder menniskoslägtets härkomst från aporna, kan man härleda nu befintliga panoptikas tillkomst från forna dagars väl bekanta vaxkabinett. Men medan darwinisternas artutveckling för att presetera ett så betydligt qvalitativt framsteg, som från apa till menniska behöft årtusenden, hafva deremot nutidens panoptika en utvecklingstid af endats 100 år att se tillbaka på. Naturligtvis måste det medgifvas, att något af ursprunget finns qvar --- lika mycket av apan hos menniskan som af vaxkabinettet hos panoptikon.

Panoptikons utveckling är för öfrigt historisk. Fadren till det äldsta vaxkabinettet känner man visserligen icke, men dess mor var madame Toussad, född i Schweitz 1769. Hon utbildade sig i Frankrike till en duglig bildhuggerska, men flydde undan den stora revolutionen till England; der bagagnade hon sin kosnt till att förfärdiga ett vaxkabinett, hvars afkomma i rätt nedstigande linie ännu ännu är en af Londons största sevärdheter.

I vaxkabinetten sådana vi minnas dem ännu från midten af detta århundrade, voro figurerna i regeln uppstälda i långa rader längs väggarne, krönta hufvuden och förbrytare vid sidan af hvarandra i en just icke skön harmoni. Men driften till utveckling jäste här som på andra områden och gaf sig snart luft mer eller mindre konstnärliga försök att taga figurerna ut ur deras isolerade ställningar och sammansätta dem i lefvande grupper med inbördes dramatisk rapport mellan de särskilda figurerna. Dessutom lade man vigt på en korrekt kostymering och sceneri samt på användning af ljuseffekter o.s.v. I denna genre, som sedermera drifvits till en verkligt betydande höjd i "Musée Grevin" i Paris, framstod först Castans bekanta panoptikon i Berlin, fastän man uti detta derjemte ansett riktigt bibehålla traditionerna från äldsta tider form af en skräckkammare, historiska kuriositeter och dylikt.

Vårt svenska panoptikon, som är det femte i ordningen, har haft den icke oväsentliga fördelen att kunna hemta rik erfarenhet från de redan bestående muséerna, liksom dess tillkomst kan sägas vara ett helt och hållet nationelt verk, så till vida som samtliga figurer, trots den detaljerade och i så många riktningar här hittills okända tekniken, uteslutande äro utförda i Stockholm på Panoptikon egna verkstäder.

Naturligtvs hafva icke så få hinder framstält sig under arbetets gång. Det är icke lätt, att förmå vederbörande personer att offra dyrbar tid för att underkasta sig besväret och obehagen vid upprepade sittningar för bildhuggarne, att inställa sig för afgjutning in natura af händer, att sitta modell för hårinsättningen och ansigtsmålningen m. m.; liksom det äfven, just på grund af dessa svårigheter varit omöjligt att arbeta efter ett visst system. Tvärtom har man vart nödsakad att ständigt springa från den ena figuren till den andra allt efter som det avrit möjligt att lägga beslag på en i fråga varande person. Här torde vara platsen för att framföra en varm tacksägelse till alla dem, som med så mycket tålamod, uppoffring och intresse för saken lemnat panoptikon tillfälle att framställa deras porträttfigurer. Hvad beträffar aflidna personer äfvensom i afseende på kostymer och scenerier har man måst göra noggranna studier af tavlor, teckningar, fotografier o. d.

Knappast i något annat panoptikon har man lagt så stor vigt och offrat så mycken tid på sakens artistiska sida som i vårt, och i detta fall har anstalten sökt och funnit all möjlig konstnärlig hjelp. Den har anset riktigast, att hellre offra mera tid på anläggningen än uppträda med medelmåttiga resultat, att hellre gå till väga med noggrant öfvervägande än utsätta sig för risken att nödgas kassera dyrbara arbeten och tröttade återuptaganden af misslyckade uppgifter.

Det skulle gå utom syftet med dessa rader att gifva en detaljerad framställning af alla de stadier en figur måste genomgå, innan den kan presenteras för åskådaren, endast så mycket torde här behöva anmärkas, att det är en serie af ytterst svåra och minutiösa detaljer, vid hvlka det ena arbetet måste gå hand i hand med det andra om de någonsin skola kunna samlas till ett lyckadt helt.

Följande bildhuggare hafva modellerat bysterna: ...
